MUINASJUTT NATAÐALE
Aga mina ütlen talle: "Kuzenka, ilma sinuta jooksis hütt jälle minema."
Ah, ta ütleb: "Sülitan selle peale!"
Aga mina ütlen: "Kui sa heaga ei tule, püüan su kinni ja söön ära."
Aga tema ütleb: "Ära lämbud."
Vaataks õige järele, kelle vastu ta meid vahetas.
Nafanja!
Ma olen juba 40 sajandit Nafanja. Mis õnnetus sind jälle tabas? - Vintsutused!
Ja veel millised vintsutused! - Oota, kohe. Säh, hoia! Vot niimoodi.
Selliselt.
Mitte meie moodi on inimesed elama hakanud. - Mitte meie moodi.
Nii lähete varsti laia ilma.
Kes? Meie? - Aga kes siis veel?
Aga noh? - Säh sulle siis!
Päevavargad!
Oh, häda, häda! Häving!
Häda, häda, kallis emand! - Mis juhtus?
Varud pole üle vaadatud, kahjud pole üles loetud.
Laostume, läheme laia ilma! - Mis see on, muinasjutt selline või?
Elu on selline.
Kaheksa ja üks - üheksa, üheksa ja üks - kümme.
Kümme ja veel üks - kakskümmend.
Nii. Noh, ma arvan, et kaasavara meil piisab.
Oi, mis see veel on? Olgu ära parandatud!
Mida veel! Ema ostab mulle uue kasuka. - Jah!? Pärast sellega laia ilma lähemegi.
Paranda ära, ütlen sulle! - Muinasjutt? No muidugi muinasjutt.
Nataða, kas juba tõusid? Tubli, tütreke. Pane seni riidesse, lähen leiva järele.
Ptüi! Sool, poolteist naela.
Leib. Ei tule naelagi täis.
Ei kõlba, täiesti kuivanud.
Üks ja üks - kaks, kaks ja üks - kolm.
Kolm ja üks - neli. Oi, nämm-nämm! Neli ilma kolmeta - üks.
Selline muinasjutt siis: "Elas kord koduvana, ahne õgard."
Ma pole ahne, ma olen koduhoidjalik. Noh, sügiseni peame vastu.
Mis sa seisad, preilike? Põrand on pühkimata, prügi välja viimata.
Kus kukkus käsutama! Üldse oled sa mõttetult siin.
Mina... mõttetult?!
Teie olete siin mõttetult! Ja teie maja ja rõdu ja kapp.
Teie pole siin sündinud! Meil vanaisaga oli 7 sajandit siin ait.
Aga teid ma nagu ei mäleta.
Mina ei saa olla mõttetu, ma olen tüdruk.
Kes tööd ei tee, see ongi mõttetu. - Aga ma töötan!
Kes mõttetult töötab, on ikkagi mõttetu.
Ema, emake, no ütle talle!
Sa mu kalliskivike! - Keda te soovite?
Oma lapselast, Kuzjakest. - Kas teie olete Kuzja vanaema?
Kuzja, Kuzja! Vanaema tuli sinu juurde!
Aga mind ei ole kodus.
Kuzjake!
Mõistate, alguses oli Kuzja mulle ideaaliks. Aga järsku...
Tal oli ilmselt raske lapsepõlv? - Elas nagu rott viljasalves!
Muud ta ei tee, kui arvutab. Kümneni. - Kahekümneni.
Minu jahisaak!
Ma tahaksin tõelist muinasjuttu!
Saad, saad oma tõelise muinasjutu.
Kas hirmsa? - Teistsuguseid me ei tea.
Elas kord Baba-Jagaa.
Hea, ülihea.
Ah, ja kui kaunis ta oli!
Ja kohtab ta siis ükskord väikest koduvana.
Kohtab ja ütleb talle:
"Mispärast sa nii kõhetu oled, mu briljandike?"
Aga koduvana-lapsuke vastab talle...
Vaata, milline sa ise oled!
Ja miks on sul isu võõraste inimeste jaoks selga küürutada?
Meil ei ole võõraid. Kõik on omad ja kõik ühine. - Kuzja, ära sega!
Sellepeale Baba-Jagaa vihastas.
"Niisuguse käitumise eest," ütleb ta, "püüan kinni, praen ja söön ära!"
Ei soovita! Praetud, see on kahjulik.
Kuzja, me oleme siin! Siia, siia! - Kellele sind, röökijat, vaja on?
Sa mu pistrik!
Aga Babuljakesel-Jaguljakesel on suhkrukringlid.
Tule tagasi, ma annan kõik andeks. - Kus mu leivakonts on?
Ma viskasin selle ära. - Kuhu?
Prügiðahti. Vanaema, mis edasi sai?
Ah, minu Borodino leivake, mu magusake!
Püüa, võta ta kinni!
Tapetakse!
Ära karda, see on ju lihtsalt jutt! - Nafanja!
Tere päevast! - Tere-tere!
Tulid emale vastu? Tubli tüdruk.
Noh? Lasid oma õnne käest?
Siia lugu lõpeb ära, tubli on, kes kuulas ära!
Ärge pikka viha pidage! - Kuzjake!
Kuni tagasi tulen, kuula Nafanja sõna.
Kuzja, me ootame sind! - Me ootame sind!
Jutustas Pastella